400 år etter at den siste kongen ble fordrevet fra byen,
styrer Roma mange nasjoner,
men kan ikke styre seg selv.
Det er stadige konflikter
mellom folket og adelen.
Makten deles, og orden opprettholdes av to soldater. Gamle venner:
Gnæus Pompeius Magnus og Gaius Julius Cæsar.
En gang var alle enige om at Pompeius var den større av de to.
Men de siste årene har Pompeius opprettholdt freden i Roma,
mens Cæsar har ført krig i Gallia,
som har gjort ham rik og populær.
Maktbalansen endrer seg,
og adelen begynner å bli urolig.
Selv om han er av adelig byrd,
står Cæsar på folkets side.
En slik mann,
en aristokrat med soldater, penger og folkets gunst,
kan ha lyst til å bli konge.
Pullo! Hold formasjonen!
Pullo! Formasjonen!
Skjoldene på meg!
Tilbake i formasjon, din fyllik!
I formasjon!
Cæsars leir i Gallia 52 f.Kr.
Legionær Titus Pullo var en helt fra 13. legion. Men se på ham nå!
Rettferdigheten glemmer ingen!
Han har begått helligbrøde,
og skal bøte med sitt liv!
Det gjelder alle som bryter loven.
Bråkmakere og drankere blir pisket.
Tyver blir kvalt.
Desertører blir korsfestet!
Var det alt?
Jeg hadde nettopp begynt å kose meg.
Foran dere...
står Vercingetorix, sønn av Celtil,
fiendens høvding.
Anfører for opprørerne i Alesia.
Hele Gallias konge.
Hva skal det bli av ham?
Cæsar!
Hei! Hva er det som skjer?
Her borte!
Fordømte pissdrikkere!
Gallernes høvding har overgitt seg.
Krigen er over.
Ikke si sånt.
Gutta får to dager fri for å plyndre byen og ta det de vil.
De blir rike.
Og her sitter jeg!
Hei!
Inn med dere!
400 dinarer? Er du gal?
Det er grunnprisen.
Vi betaler som vanlig ekstra for håndverkere og fruktbare kvinner.
Fra Pompeius Magnus.
Sett prisen til åtte.
"Gaius, min venn og medkonsul.
"Jeg har fryktelige nyheter."
Tilgi meg!
Jeg tilgir deg. Jeg tilgir deg.
- Vær god mot slavene mine. - Ja.
- Og mot min far. - Ja.
Kyss meg.
Håret ditt.
Det er rart...
Dette er ikke slitne bønder fra øst.
Det er kremen av gallere!
Markedet er flatt. Ingen vil kjøpe.
- Sju, ferdig med det. - Ved levering?
- Kom igjen! - Avtale. Ta hånd om detaljene.
Håper du fikk en god pris fra de skurkene?
God nok.
Nyheter fra Roma?
Pompeius har skrevet.
Min datter Julia døde i barsel.
Jeg sørger med deg.
Barnet?
En pike. Dødfødt.
Pompeius trenger en ny hustru.
Cæsar!
Mer av Cæsars krigsbytte fra Gallia.
Cæsar!
For et leven plebeierne lager når de er muntre.
Dette er musikk.
Bare vent til Cæsar får dem til å hyle etter vårt blod.
Da skal du høre noe stygt.
En dusør utloves til den som finner en slavekvinne
som ble stjålet, eller som rømte,
fra Marius Dolabellas hus.
Under Pompeius' og Cæsars beskyttelse
samles Senatet i morgen.
Merk dette:
Ingen uorden tolereres!
Det var deilig, Timon.
To hingster kom til Roma.
Selvsagt. Så barnslig av meg.
- Du vil ha hesten. - Det vil jeg.
Men ikke bli furten. Dette var ingen ubehagelig plikt.
Det er noe perverst erotisk
over geitaktige, små menn.
Ikke gjem deg, Oktavian. Kom inn.
Ikke vær så blyg. Kom inn.
- Jeg har kjøpt en hest. - Har du?
Den beste hesten i Roma.
- Jeg er glad for din skyld. - Som en gave til grandonkelen din.
Du skal ri til Gallia
og forære den til ham.
- Hvorfor det? - Når han kommer tilbake
vil alle gi ham gaver. Vi må være først ute.
Han kommer nok ikke på en stund, med Senatets fiendtlighet.
- Juridisk sett... - Ikke snakk juridisk!
- Det er så kjedelig! - Det er langt til Gallia.
Nettopp. Selv som ung gutt
våger du livet for sin grandonkels skyld.
Du rir alene inn i Cæsars leir på en edel, hvit hingst.
- En gave han sent vil glemme. - Alene?
Du får mange slaver med deg. Det er helt trygt.
Du kommer til å gjøre moren din veldig stolt og glad.
Cato, Senatet hører deg.
Pompeius Magnus.
Jeg har et spørsmål om din venn og medkonsul,
Venus' yndling, Gaius Julius Cæsar.
Hvorfor står hans stol tom?
Hvorfor er han ikke hjemme? Hans ulovlige krig er over.
Gallia er på knærne.
Hvorfor holder Cæsar sine tapre soldater
borte fra familie og venner?
I åtte lange år
har han som en ulv drukket Gallias blod.
Og blitt uhyrlig rik.
- Hvorfor? - Sett deg!
Hvorfor smigrer han mobben med tevlinger og overdådige fester?
Hvorfor har han betalt gjelden
til hver eneste tåpe i Senatet her?
Hvorfor?
Jeg kan fortelle dere hvorfor.
Han vil kjøpe seg en krone!
Han vil styrte republikken
og herske over Roma som en tyrann!
Derfor!
Så jeg foreslår
at Cæsars stilling i Gallia oppheves umiddelbart,
at hans armeer oppløses. Og at han kalles tilbake
og tiltales for ulovlig krigføring, tyveri, bestikkelse og forræderi!
Bravo, Cato.
Full av kraft og liv, som vanlig.
Cæsar er sjenerøs mot folket
fordi han elsker folket. Som jeg gjør.
Det er folket som hersker, ikke dere edle herrer!
Det er Pompeius' soldater som styrer, og ikke vi edle herrer.
Jeg skal spare oss for timevis av meningsløs krangling,
og ta i bruk min vetorett som konsul.
- Bra! - Jeg mener ikke...
- Stille!
Er vi barn? La konsulen tale!
Takk, Cicero.
- Jeg mener ikke... - Allikevel...
Men får jeg si noen ord før du fortsetter?
Når man står overfor en sulten ulv,
er det uklokt å egge beistet, slik Cato ønsker.
Men det er like uklokt
å tro at beistet er en venn,
og gi det hånden, som Pompeius.
Skal vi så klatre opp i et tre?
Cæsar er min bror gjennom en hellig ed.
Jeg kjenner hans hjerte. Han er en trofast sønn av republikken.
Til noen beviser det motsatte, vil jeg aldri forråde ham.
Pompeius Magnus, vel møtt.
Scipio og Cato.
Jeg visste ikke at dere likte mimeteater.
Min datter Cornelia..
Enke etter Publius, som døde ved Carrhae.
Din ektemann var en stor romer.
Takk.
Jeg kan ikke være her. En uanstendig kvinne står på scenen.
Det ante jeg ikke. Da skal vi ikke dvele her.
Pompeius, ha en god aften.
Kan vi snakke sammen under fire øyne?
Verken vi adelige eller dine soldater kan alene knuse Cæsar.
- Hold an. - Jeg sier ikke at du vil det,
bare at du ikke ville makte det alene.
Jeg trenger ikke dere edle herrer.
Jeg trenger bare knipse, så dukker legioner opp i hele Italia.
Jeg kan knuse Cæsar som et insekt, om jeg ønsket.
Men jeg ønsker ikke det.
Fornekt ham, Pompeius. Fornekt Cæsar!
Allier deg med oss, så vil hans styrke visne hen.
Det er du som har den virkelige makten.
Det er deg folket elsker.
Vil de fortsatt rope hans navn
når det galliske gullet tar slutt?
Tror du jeg bryr meg om hvilket navn de roper i gatene?
Ingenting er viktigere.
Du ber meg åpent forråde en venn.
Jeg kan ikke gjøre det. God natt.
Min dumme lillebror.
Alt kommer til å bli bra.
Han er perfekt. En flott liten soldat!
- Han er redd. - Sludder. Romere er aldri redde.
Han vil bare ikke dra fra sin mor. Du er vel ikke redd?
Selvfølgelig ikke. Tiden flyr, gi meg et kyss.
Andros...
Sørg for at han kommer trygt tilbake ellers bruker jeg dine barns øyne som perler.
Lyco. Hesten ble ikke for dyr, håper jeg?
Hesten var allerede solgt.
- Til Atia av den juliske slekt. - Atia?
Hun sender den til Gallia.
Som en gave til Cæsar.
Pokker ta ham!
Må han få alt?
Siden du likevel skal til Gallia,
kan jeg slå to fluer i én smekk.
- La meg få se på deg. - Like stygg som alltid.
Alderen kler deg, Brutus.
- Hvor lenge siden er det? Fem år? - Seks.
Så flott.
Det er nesten som et ekte hus.
Jeg må kondolere.
Julia, og det der. En skrekkelig historie.
Virkelig.
- Hvordan er det med din mor? - Som alltid.
Hun vil vite hvorfor du ikke har skrevet på så lenge.
Det kan jeg rette på, om du vil være min kurér.
Jeg har flere brev å sende.
Hvis jeg orker å ri igjen.
Tenk at det var så langt til Gallia!
Brutus, gamle ørn!
- Hva gjør du her? - Marcus Antonius, så hyggelig.
Har vært hos min fetter, i Narbo.
Hvordan har den idioten det?
- Han... - Beklager, det haster litt.
Jeg trenger en halv talent gull.
- Gjør du? - Full av tillit.
- Til ørnen! - Selvsagt. Strabo!
Gi Marcus Antonius en halv talent gull.
- En halv talent gull. - Og ikke mer.
Herre.
Hvordan holder du ut med ham?
Han liker å kjempe.
Slik han holder på skulle man tro han var av lav byrd.
Han er litt vulgær. Det plager ikke meg.
Hva er dette med ørnen?
Mitt personlige banner ble stjålet av banditter.
Legionene var allerede vrangvillige før den ble stjålet,
nå gjør de nesten mytteri!
De ser det som et tegn på min undergang,
og trygler om å sendes hjem.
De virker ikke særlig ulykkelige.
De viser det aldri utad. Da blir de pisket.
Brutus, jeg vet faktisk ikke hva jeg skal gjøre.
Unge herr Oktavian.
Vi er snart framme i Vasio.
Ikke rør meg uten tillatelse.
Vann.
Lucius Vorenus.
Du har noe mellom ørene,
påstår tribunen.
Hvis det var du som måtte gjenfinne Cæsars ørn,
hvordan ville du gjøre det?
Jeg ville tatt fanger fra alle stammene i Gallia,
og korsfestet dem til noen fortalte hvor ørnen var.
Så ville jeg listet meg inn med et par mann
og stjålet den tilbake.
Bra. Vi tenker likt.
- Gjør det. - "Gjør det"?
Vi har en torturavdeling,
men du kan godt velge dine egne menn.
En kvart talent til bestikkelser og slikt.
- Bruk det klokt. - Ja vel.
Nei! Nei! Slipp meg ned!
Slipp meg ned!
Jeg vet hvor ørnen er!
- Tal! - Blå spanjoler!
De ble en natt og dro videre til Cadurci!
Vær så snill, slipp meg ned!
Cadurci.
Fortuna pisser på meg.
- Slipp meg ned! - Ta dem ned.
Forculus!
Hvis du er den rette guden for dette, påkaller jeg deg.
Åpne denne døra, så skal jeg ofre et hvitt lam til deg.
Eller, hvis det er for dyrt, seks duer.
Dette lover jeg, Forculus...
Legionær Pullo, reis deg.
- Hva gjør han her? - Du skal løslates.
Du skal stå under Vorenus' befal.
Gjør ham fornøyd, så slipper du å havne i arenaen.
Jeg vil ikke tjene den lille dritten. Da blir jeg heller her.
Ordren kom direkte fra Marcus Antonius.
Du skal gjenfinne Cæsars ørn.
Skal jeg?
- Brutus? - Mor!
Så godt det er å være hjemme!
Så brun du er blitt!
Ser ut som en soldat, hva?
Jo, det gjør du.
- Hvordan har Marcellus det? - Han er kjedelig, men frisk.
- Og Cæsar? - Hvem?
Ikke vær ondskapsfull. Spurte han etter meg?
Gjorde han det? Jeg husker ikke helt.
Jeg tror ikke det.
Men han skrev deg et brev.
Ditt udyr.
"Kjære Servilia. Tilgi min lange taushet.
"Det har vært lange måneder med blod og kamp,
"umulig å skrive brev til venner.
"Men jeg har tenkt på deg med stor ømhet.
"Jeg lengter etter å være alene med deg."
"Ømhet."
"Være alene med deg."
Sier han slikt til sin hustru?
Hva er vel ømhet?
Han kunne ikke si "kjærlighet".
Skal han liksom spille harpe?
Han er soldat, ikke poet!
Dagslyset svinner. Gjestene kommer snart.
Du rir nesten like bra som jeg.
Tiltal meg korrekt.
Nesten like bra som jeg, sir.
Selv er jeg et naturtalent. Min far var ubier, antageligvis.
Hvor lærte du å ri så bra?
Som du vil. Prøvde bare å være hyggelig.
Mors slekt drev hesteoppdrett i Mutina.
Mutina? Oppe ved Reggium?
- Der oppe. - Det er et flott område.
Takk for at du tok meg med.
- En måte å gjøre det godt igjen - Godt igjen?
For alt bråket du skaffet meg.
- Glem det. - Jeg skal ikke glemme det.
Titus Pullo glemmer aldri en tjeneste.
Hva mener du med "Ha!"
Tror du vi finner ørnen?
- 13. legion mislykkes aldri. - Vanskelig eller umulig?
Ørnen kan være hvor som helst. Smeltet ned eller på havets bunn.
Vi jager en svart hund om natta.
Å ikke finne ørnen, er som å ha mistet den.
Vi blir vanæret. Jeg valgte deg fordi du allerede er vanæret
- og dødsdømt. - Så du ville ikke gjøre det godt?
I praksis er du død allerede.
Én fyllik mindre skader ikke legionen.
Hvis jeg allerede er død, bør du være forsiktig med hva du sier.
Jeg har ingenting å tape.
Hva skal hindre meg fra å hakke deg i småbiter og stikke av?
Hva skal hindre meg?
Hvis soldatæren din ikke holder,
får jeg stole på kampferdighetene mine.
"Kampferdighetene"?
Veldig bra.
De hadde langt hår,
enorme barter og de stinket.
De spiser jo bare rått kjøtt.
Men de har én god skikk.
De avgjør politiske konflikter med tvekamp til døden.
- En flott idé! - Ja, ikke sant?
Mamma vil at jeg skal bli politiker.
Det har jo vært en familietradisjon i 500 år.
Men skrekkelig kjedelig.
Gjør som germanerne, så blir jeg med.
Ingen kjedelige prosesser og debatter, bare sverd og dolker
- Mye mer underholdende! - Brutus, får jeg et ord.
Si meg... Du har et godt øye.
Hvordan har min gode venn Cæsar det?
Han har hatt det bedre.
Han er sliten, for å være ærlig. Litt demoralisert.
- Cæsar? Aldri. - Banneret hans ble stjålet.
Hvordan kunne det skje?
Jeg vet ikke, men det er spetakkel blant soldatene.
Du vet hvordan de er.
Desperate etter å komme hjem, og opprørske.
Jeg har hørt noe, men opprørske? Det er vanskelig å tro.
Kan du tenke deg det?
Etter alt han har gjort for dem,
vet han ikke om de vil kjempe for ham lenger.
De lavere klassene har et merkelig syn på lojalitet.
Ikke ta det ille opp. Du er jo av lavere byrd, men...
Men underklassen generelt...
har et merkelig syn på lojalitet.
Ha meg unnskyldt.
"Kjære niese. Jeg håper det går bra med deg og barna.
"Jeg har en oppgave til deg. Jeg må gi Pompeius en ny hustru.
"Men jeg vet ikke lenger hvem av vårt hus som er passende.
"Jeg ville spurt Calpurnia, men hun har ikke nese for slikt.
"Velg ut den piken du tror er mest passende.
"og gi ham henne i mitt navn.
Beklager. Jeg var langt borte.
Ingen dårlige nyheter fra Cæsar?
Nei, slett ikke.
- For en nydelig fest. - Takk.
Ikke like fin som deg i den kjolen.
Og Oktavia er så vakker.
Jeg gjør mitt beste.
Men hun har dårlig holdning.
Hvor er Oktavian?
I Gallia.
Vår store mor sier at din sønn ikke vil komme til skade.
Bra.
Hvordan er ekteskapet ditt?
Glabius er en god mann.
Jeg trodde at dere hadde vansker dere imellom!
Må du alltid ha en brodd klar?
Jeg var bare nysgjerrig.
Vi hadde problemer, men vi løste dem.
- Vi elsker hverandre høyt. - Nå får jeg dårlig samvittighet.
Trodde du ville bli overlykkelig.
Hva mener du?
Onkel Julius vil gifte deg bort,
til Pompeius Magnus.
- Onkel Julius...? - Pompeius mangler manerer,
men han skal være en dyktig elsker.
Du blir Romas førstedame.
Du må selvsagt skille deg fra Glabius så snart som mulig.
Jeg gjør det ikke. Jeg elsker min mann.
Gjør du det ikke, vil Cæsar be Glabius skille seg.
- Han vil nekte. - Da blir han drept.
Og det vil vel ingen.
Cæsar ville aldri gjort dette.
Han har vært i Gallia i åtte år.
Han er praktisk talt en villmann.
Mannen har tårer i øynene!
Tårer?
Han elsker meg.
En kvinnekar er ikke noe å ha.
Og tjenerne dine!
Du gir dem for mye mat!
Litt mer arsenikk, Gaia.
Prøv å se litt lykkeligere ut, Oktavia.
- Det er til familiens beste. - Hva så.
Du, jeg og din bror er alene i verden.
- Vi må være sterke. - Vi er ikke alene. Cæsar...
Han er i Gallia.
Pompeius er her.
Opp med motet, vennen min.
Parterne truet venstreflanken min.
Men i stedet for å korte inn linjen, som er det vanlige,
sendte jeg inn kavaleriet og tok flanken på dem som ville ta min flanke!
Bravo, Magnus. Mesterlig!
Er han ikke mesterlig, Oktavia?
Mesterlig.
Svar meg ærlig, Magnus. Behager min datter deg?
Ja, det gjør hun.
Da kan jeg si at Cæsar, som tegn på sitt evigvarende vennskap,
vil gi henne til deg som ektefelle.
Er hun ikke gift med Glabius?
Skilt.
- Kanskje du trenger å tenke på det? - Beklager. Jeg ble overrasket.
Hvordan kan jeg takke nei til en så verdig brud?
- Cæsar er altfor gavmild. - Utmerket.
Seremonien må selvsagt vente til neste måned,
når sørgetiden til Julia er over.
Selvsagt. Men du kan nyte gleden ved å være trolovet, når du måtte ønske.
Nå, hvis du vil.
- Det er ikke nødvendig. - Ikke vær dum.
Oktavia gjør det så gjerne.
Ikke vær blyg. Nå er vi jo alle familie.
Britiske damer er ville.
Man må jage dem som rådyr.
Når man har dem på rygg, er de like slappe som horer fra Narbo.
Bryr du deg bare om kvinner?
Hva ellers? Mat, kanskje.
Liker du ikke kvinner?
Jo. Jeg er gift med en.
- Min kone, Niobe. - Så centurioner får gifte seg?
- Jeg fikk dispensasjon - Dispensasjon?
Da må hun være en bra...
..kvinne.
Det er hun.
Lenge siden du har sett henne?
Sju år og 140 dager.
Det er tøft. Må lykken smile til deg.
Selv har jeg enklere smak.
Jeg dreper fienden, og tar deres gull og kvinner.
Hvorfor binde seg til én?
Hvor er gleden ved det?
Når hadde du sist en kvinne som ikke gråt eller ville ha betalt?
Du tar første vakt. Vekk meg når månen står i senit.
Ja vel, sir.
Holdt!
Dødens sønner!
Hestene var uansett ikke så gode.
Mitt folk kjempet i Zama. Min far red med Sulla.
Nå blir hesten min ranet av barn!
Fin hest.
Se her, Mars!
Jeg er Titus Pullo! Disse blodige mennene er min gave til deg.
Takk og lov! Jeg er svært takknemlig!
Jeg befaler deg til å slippe meg fri, straks!
Slik skal da ikke en slave snakke. Du kommer ikke lengt på den måten.
Jeg er ingen slave. Jeg er Gaius Oktavian.
Julius Cæsar er min grandonkel.
Jeg er romer av edel byrd.
Jeg befaler deg til å slippe meg fri.
Si "vær så snill".
Vær så snill.
Dere skal bli rikelig belønnet for deres tjenester.
- Så pent han snakker. - Han er overbevisende.
Ta meg med til Cæsar.
Det går ikke, vi har ordrer.
- Ordre? - Vi skal finne Cæsars stjålne ørn.
Den blåser han i. Det er et oppdrag for tullinger.
Hvorfor sendte han oss da?
Alt annet ville virke mistenkelig. Å miste ørnen passer Cæsar bra.
- Hvordan da? - Pompeius er ingen tenker.
Han vil feiltolke et symbolsk tap som et virkelig svakhet.
Forklar.
Cæsar vil ikke slå til først mot en gammel venn,
så han lurer Pompeius til å angripe.
Så Pompeius må tro han er svak.
Nei. De to er som brødre.
Julia var det siste båndet mellom dem.
Cæsar fratok Pompeius folkets gunst, noe han var stolt av.
Nå er kampen uunngåelig.
Pullo?
Blå spanjoler!
God morgen, onkel!
Oktavian?
En av Pompeius' menn. Jeg feilbedømte ham.
Jeg trodde det krevde strategi, men han vendte seg mot meg straks Julia døde.
Mens han forsvarte deg i Senatet.
Stakkaren er slu som en sardin.
Kampen begynner.
Det var på tide.
Porca Juno!
"Kjære Pompeius. Denne mannen tilhører visst deg.
"Den 13. legion skal overvintre
"nærmere hjemme, i Ravenna.
"Så jeg vil snart ha gleden av å møte deg personlig."
Dette er min nye hustru. Cornelia.
Hadde du utvist litt sjarme,
i stedet for å furte som ei ku,
- så ville dette aldri skjedd! - Å, nei.
Du, jeg var bare sint.
Dette er bare politikk.
Pompeius og Cæsar er fiender nå.
Se bare på Cornelia, den stakkars plukkede hønen.
Kanskje Glabius tar meg tilbake.
Vi får det mye bedre uten ham.
Vi skal finne noen langt bedre enn Glabius.
Jeg er vanæret for hele byen!
Sludder. En pike av god byrd kan aldri vanæres
av en liten plebeier som Pompeius!
Nei...
Det er jeg som er latterliggjort.
- Jeg har tapt ansikt. - Jeg vil se ham død.
Og det skal du få.
Pompeius skal få spise sand for dette.